U priči o poslenicima je i onaj koji je radio samo jedan čas i bio nagrađen od domaćina jednako kao i ostali (Mt.20,116). Časovi dana u toj priči su slika tečenja našeg života. Jedanaesti čas je poslednje vreme ovog života.
Gospod pokazuje da mu i oni koji su dotle doživeli ne služeći, mogu ugoditi, i to ne manje od drugih. Iz toga sledi da se ne treba smućivati starošću niti očajavati, izgubivši nadu na početak. Ti samo počni, ne plašeći se. Milostiv je Gospod i daće ti sve što i drugima: ovde po meri blagodati, a tamo po zakonu pravde.
Samo se ti što više sa usrđem razgori i sa skrušenošću požali zbog nerada u kome je proveden skoro sav život. Reći ćeš: „Tamo je pozvao domaćin. Neka i mene pozove Gospod“. Pa, zar ne zove? Zar ne čuješ u Crkvi glas Gospodnji: “Hodite k meni svi”, ili apostola koji priziva: “Umesto Hrista molimo”, kao da Bog poziva kroz nas: “Pomirite se sa Bogom” (2.Kor.5,20).